Varhaisaamun hämärään kun noussut oon
Aamun usvan halki nään mä auringon
Ja kun sen valo sarastaa, se uuteen sävyyn kaiken saa
Ylläni on taivas Lontoon vaan
Vaikka lyhdyt sammutan näin varhain jo
Kun tänne aamu kajastaa, se parhain on
Mut mitä aamu kertookin, sen ilta tietää paremmin
Ylläni on taivas Lontoon vaan
Teetä tarjottiin
Kenkä paikan sai
Ehkä uusi oivallus jo ilmaantuu, kun leuan nostaa vain
- Hei! Pois sieltä! - Näin on
Penninpyörylää ei suonut eilinen
Minkä huomispäivä tuo, mä tiedä en
Mut yö kun aamuun häviää, on uusi päivä taas tänään
Saat kiitosmielin päiväs aloittaa
Kun ylläs näät sä taivaan Lontoon taas
KERMAA MAITOA VOITA T. H. GRAINGERIN MAITOTUOTTEET
Huomenta, Jaakko.
Amiraali kannella!
Kuulkaas
Kohti aikaa parempaa nyt mennään jo
Ennen kuin sä arvaatkaan sun hetkes on
Mitä kuuluu, lapset?
Siis kutsu rakkaat lähelles
Ja taivaalle luo katsehes
Tuuli sut voi täällä yllättää
Vain kun ylläsi sä taivaan Lontoon näät
Taivaan Lontoon näät
MAIJA POPPASEN PALUU
KIRSIKKATIE, LONTOO SUUREN LAMAN AIKAAN
Turkasen höyrysimpukat! Taas sama juttu!
Ne rähmäkäpälät soittavat kelloa etuajassa!
Myrskypilviä horisontissa, sir.
Tulossa suoraan Kirsikkatielle.
Sulje kansiluukut, herra Kompassi!
Luvassa on rankkaa merenkäyntiä!
Mikko!
Anna!
Mitä nyt, Elli?
Pahuksen putki räjähti!
- Voi ei. - Ei kai taas.
Anniina! Jussi!
Kuulimme, Anna-täti. Minä soitan putkimiehelle.
Minä suljen päävesihanan.
Kiitos, kultaset.
Elli, tuo moppi ja riepuja.
Minä käskin korjauttaa putket.
Ne ovat roomalaisajalta.
Mitä tapahtuu?
Älä mene keittiöön, Tuure.
Ainakaan ilman kumisaappaita.
Haloo. Meille sattui putkirikko.
Hetkinen.
Anteeksi. Elli!
Avaatko oven? Soitin putkimiehelle.
Sehän kävi nopeasti.
- Ota nämä, Tuure. - Kirsikkatie 17.
Puiston vieressäkö?
Tullaan! Siunatkoon.
Huomenta, rouva.
Eivät nämä näytä putkimiehiltä.
Putkimies on puhelimessa.
Me olemmekin lakimiehiä.
Lakimiehiä!
Sitten teistä ei ole hyötyä.
- Vesi on suljettu. - Ja putkimies tulossa.
Hienosti hoidettu. Olipa se jännittävää.
Kuinka sinä olet täällä, Anna-täti?
Jaan aamiaista yhdistyksellä.
Livahdin tänne aamuhalille.
Tules tänne.
Lopettakaa se paukutus!
Näin varhain sunnuntaiaamuna!
Miksi minun moppini on teillä?
Anteeksi häiriö.
Työskentelemme nykyään myös viikonloppuisin.
Haluaisimme keskustella herra Pankin kanssa, jos mahdollista.
"Lunastusilmoitus"?
Odottakaa siinä.
Sotkun siivoamiseen menee koko aamu.
- Otan takkisi. - Kiitos, kulta.
Anteeksi, herra.
Sudet ovat ovella.
- Millä asialla? - Kerjäävät kai selkäsaunaa.
Siellähän tulvii yhä!
Ei huolta, minä siivoan. Laittaisitko sinä aamiaista?
Jonkun se on tehtävä.
Tai näemme kaikki nälkää.
Mikset anna Ellin siivota?
Nykyisin se tietää lisää työtä minulle.
Toissa päivänä löysin paistinlihat naulakosta-
ja hattuni ruokakomerosta.
- Voi ei. - Voimmeko mennä puistoon?
- Ei, Tuure. - Tarvitsen harjan tähän pehkoon!
Mikko, sinua odotetaan ovella.
Ai niin.
Anteeksi.
Aamu on hieman kaoottinen.
- Käykää sisään. - Siltä näyttää.
Valitettavasti tämä asia ei voi odottaa.
- Anteeksi vain. - Tänään me...
Miten minä laitan aamiaista, kun kaapissa ei ole muuta-
kuin suolasilliä ja hilloa?
Ostokset. Minun piti käydä eilen...
Hyvä sitten. Silakoita aamiaiseksi ja hilloa lounaaksi.
Kauppa puiston takana on auki. Me voimme käydä.
Kiitos, Jussi.
Mutta sinä sanoit, että menemme puistoon!
- Voimme kulkea puiston läpi. - Mutta...
- Ala tulla, Tuure. - Minä otan sen, isä.
Kiitos. Tännepäin.
Kuinka voin auttaa teitä?
Olen Hermanni Huoma. Tässä on herra Taavetti Käry.
Edustamme lakitoimistoa Korppi, Kotka, Huoma ja Käry.
Mitä?
Anteeksi, ei mitään.
"Tuomi"?
Onko se puutarhakerho?
Ei, nimi tarkoittaa "toivoa, uskoa ja oikeuksia minimipalkatuille".
Työväen aktivisteja.
Hän on työväen aktivisti.
Kyllä.
Mutta pyöritämme myös soppakeittiöitä.
Niissä riittääkin tekemistä tätä nykyä.
Niin varmaankin, rouva Pankki.
Neiti Pankki. Olen Mikon sisko.
Vaimoni menehtyi viime vuonna.
Kuinka kauheaa. Lapsiparat.
Otamme osaa.
Kiitos. Millä asialla te olittekaan?
Minä lähden. Olen jo myöhässä.
Herra pankki, otitte lainan pankista-
viime vuonna ja annoitte talonne vakuudeksi.
Siis mitä? Mikko.
Minun oli pakko.
Katin kuoltua laskut kerääntyivät. En voinut muuta.
Elämme vaikeita aikoja.
Niin. No...
Ette ole lyhentänyt lainaanne kolmeen kuukauteen.
Olen pahoillani.
Kati, minun vaimoni, piti huolen raha-asioista.
Olen ollut huolimaton. Anteeksi.
Paljonko olen teille velkaa?
Valitettavasti pankki vaatii teitä nyt maksamaan lainan koko summan.
Koko lainanko?
Kyllä. Se lukee sopimuksessa.
Se on enemmän kuin tienaan vuodessa. En voi...
Voi ei.
Teillä on viisi päivää.
Jos ette maksa koko summaa perjantaina keskiyöhön mennessä,
joudumme ikävä kyllä lunastamaan talonne-
ja teidän on poistuttava täältä.
Mutta olen töissä siinä pankissa.
Ette ilmeisesti kirjanpitäjänä.
En, vaan virkailijana. Aloitin osa-aikaisena viime vuonna.
Oikeasti olen taiteilija.
Oli miten oli.
Isäni Yrjö Pankki oli osakkaana pankissa.
Isältä jäi osakkeita. Voit maksaa lainan niillä.
Säästin niitä lapsille.
Osakkeitako? Pankissa?
Sehän muuttaa kaiken, vai mitä?
Onko tykki valmis, herra Kompassi?
Valmis ja ladattu, sir.
Onko teillä osakekirjaa?
- Anteeksi mitä? - Asiakirjaa...
Asiakirjaa, joka todistaa osakkeiden omistuksen.
Sen täytyy olla isän papereiden joukossa.
Niin varmaankin.
Kolme...
kaksi...
yksi!
Tulta!
Hyvät hyssykät!
Asuuko täällä anarkisteja?
Ei, se oli naapurin amiraali. Hän ampuu tykillä tasatunnein.
Hän on yli viisi minuuttia myöhässä.
Hän on alkanut jätättää viime vuosina.
Myöhässä olemme mekin.
Olette saanut määräyksen.
Löydämme kyllä ulos. Tulkaa, herra Käry.
Toivon todellakin, että löydätte osakekirjan.
Hyvää päivänjatkoa molemmille!
Olet valinnut täysin väärän ammatin.
Miksi et kertonut lainasta?
En halunnut huolestuttaa sinua.
Enkä lapsia.
Ajattelin selviäväni.
Kati osasi sen taidon.
Kaikista tyhmistä virheistä...
En voi menettää kotiamme. Katin muisto elää täällä.
Sitten emme anna sen tapahtua.
Mutta meillä kummallakaan ei ole rahaa,
joten sen osakekirjan on löydyttävä.
Osaatko sanoa, missä isä piti sitä?
- En tiedä. Ehkä ullakolla? - Niin.
Anteeksi, en aikonut sotkea sinua tähän.
Mikko!
Tämä on lapsuuskotimme, ja saatat menettää sen.
Joten älä teeskentele, että kaikki on hyvin.
Menetämmekö kotimme?
- Emme. - Ei.
Anna-täti vain...
Sanoin, ettei teidän tarvitse huolehtia, koska isällänne on pankkiosakkeita.
Mutta sanoit, ettei meillä ole tarpeeksi rahaa.
Voin tehdä lisää rahaa.
Olenhan pankkiiri. Sitä pankeissa tehdään.
Tienataan rahaa.
Et ole pankkiiri. Olet taidemaalari.
Taidemaalauksilla ei tienaa.
Ei tätä nykyä. Katsohan.
Päivä on vasta alkanut, ja olen jo tehnyt sinulle 10 puntaa.
Meidän pitää lähteä.
Niin, haetaan teille hatut.
Odota, Jussi.
Tuuren ei tarvitse käyttää uutta seteliään ostoksiin.
Ota nämä.
Kiitos, isä.
Vai olette te lähdössä puistoon.
- Juuri niin, Elli. - Sehän hauskaa.
- Etsitäänkö ullakolta? - Etkö mene töihin?
En. Työ voi odottaa.
Kiitos, Anna.
Jospa minä katson ullakolta, ja sinä tutkit isän komeron.
- Sopii. - Teemme lounasta, kun palaamme.
Kille jää tänne.
Millaisia pikkuaikuisia teistä on tullut.
Isä ei kai antanut tarpeeksi rahaa.
Ei lähellekään.
Pyydetään eilistä leipää puoleen hintaan.
Äiti teki niin.
Hei, Vilperi!
Hei, neiti Leivo!
Hei, Tuure ja kaksoset.
Hyvä poika, Vilperi.
Tuure, meillä on hieman kiire.
Tulehan nyt.
Ilmapalloja! Ostetaanko?
Ei! Rahat eivät riitä edes ruokaan.
Hei! Tuure Pankki! Pois nurmikolta.
En minä hoida sitä päivät pitkät toisten tallottavaksi.
Menkäähän sieltä.
Anteeksi.
Entä jos isä menettää talon?
Sitten pitää keksiä, miten se saadaan takaisin.
Totta. Niin äiti tekisi.
Ei.
Sä tulet mulle usein mieleen
Kuin sumussa mä kaiken teen
On täällä paljon mennyt pieleen
Voi saispa kaiken ennalleen
Vain nauraisit "hyvänen aika"
Mä miten kaiken sotkin noin
Nää huoneet täytti onnentaika
Se haihtui
Kun sä lähdit pois
On Jussi yhtä kysymystä
Mut vastata mä osaa en
Eikä mulla riitä ymmärrystä
Anniinan hiusten kampaukseen
Ja Tuuren pienen mielen retket
Sun neuvot täällä tarpeen ois
Ja mä muistan perheen juttuhetket
Ne katkes...
Kun sä lähdit pois
Talvi jäi taa
Mut mun kylmä on
Paljas on maa
Mutta kirsikka ei kukikaan
Osakekirja.
Mä jatkan nyt vain hieman toisin
No eihän tässä muuta voi
Sua koskettaa jos vielä voisin
Yhä äänes kaiku täällä soi
Ja yksi kysymys on vielä
Se arvoitus on suunnaton
Sä lähdit, ja nyt olet siellä
Mut kerro mulle...
Missä se on?
Komerossa ei ollut mitään!
Hyvänen aika.
Kyllä, sotkuista on.
Niin on.
Miksi maalausvälineesi ovat täällä?
En käyttänyt niitä enää.
Pitäisi kai heittää ne pois.
Etsitkö isän työpöydän laatikoista?
En jaksa muistaa, miksi olemme säilyttäneet nämä tavarat.
Miksi ihmeessä tämä rakkine on tallessa?
Etkö muista tätä leijaa?
Tätä oli ihana lennättää äidin ja isän kanssa.
Enää se ei lennä.
Roskiin vain.
Ei muistella menneitä.
Kutsu rakkaat lähelles
Ja taivaalle luo katsehes
Vilperi!
Tuhma poika.
Hys.
Kauankohan tähän menee?
Mietitäänpä. Yhdeksän minuuttia kaupalle.
Jos teemme kymmenessä minuutissa ostokset...
Varokaa, lapset!
Tuure! Tule takaisin!
- Tuure! - Te kaksi!
Sanoin jo, ettei nurmikkoa saa talloa!
- Mutta veljemme... - Kuulitte kyllä.
Heti! Mitä?
Apua!
Tullaan, Tuure!
Apua!
ÄLÄ TALLAA NURMIKKOA
Apua!
- Pidä kiinni! - Auttakaa!
Mitä silmäni näkevätkään.
Sinun pitää olla varovainen, kun tuuli nousee, Tuure.
Leija oli vähällä karata.
Ja teiltä oli päästä pikkuveli karkuun.
Hän olisi kadonnut kokonaan, ellen olisi pidellyt narun toista päätä.
Hyvänen aika, Anniina...
Mitä olet tehnyt vaatteillesi?
Tuossa määrässä multaa voi kasvattaa kukkia. Ja Jussi...
Yhtä likainen.
Mistä tiedät nimemme?
Koska hän on Maija Poppanen.
Näytät yhtä hurmaavalta kuin aina.
Ihanko totta?
Hauska nähdä, Jaakko.
Kiva nähdä sinuakin, Maija Poppanen.
Olin teidän ikäinen, kun me tapasimme. Tein töitä nuohoojalle.
Mitä Pertulle kuuluu?
Kiertelee maailmaa. Matkaa tuntemattomaan.
Minä matkaan nyt jututtamaan lasten isää.
Tämä perhe tarvitsee kipeästi lastenhoitajaa.
Eteenpäin mars, reippain askelin, eikä jäädä jälkeen.
Menkäähän nyt!
Isä! Anna-täti! Tulkaa pian!
- Nopeasti! - Mitä nyt, Tuure?
Onko jotain sattunut?
Lennätin leijaa, ja se tarttui lastenhoitajaan!
Mistä ihmeestä sinä puhut?
Tulkaa katsomaan!
Mistä sait tuon leijan?
Löysin sen puistosta.
Hän esti sitä lentämästä karkuun.
- Maija... - Poppanen.
Sulje suusi, Mikko. Et edelleenkään ole turska.
Anna Pankki, yhä taipuvainen kikatteluun.
Taivaan vallat, sinähän se olet.
Olet tuskin vanhentunut yhtään.
Kuinka tavattoman epäkohteliasta.
Naisen iästä ei puhuta, Mikko.
Luulin opettaneeni sen verran.
- Anteeksi, en tarkoittanut... - Sinä palasit.
Luulin, ettemme näkisi enää.
On hienoa nähdä taas.
Niinpä on.
Tekö tunnette hänet?
Maija Poppanen oli lastenhoitajamme.
Mikä toi sinut tänne kaikkien vuosien jälkeen?
Sama kuin viimeksi. Tulin hoitamaan Pankin lapsia.
- Meitäkö? - Niin, teitäkin.
Emme tarvitse lastenhoitajaa. Äiti opetti pitämään huolta itsestämme.
Tehän melkein hukkasitte Tuuren.
Vain hieman. Ja hän tuli takaisin.
Osaamme kaiken, minkä hoitajakin.
Maija Poppanen lensi tänne leijalla.
Sitä te ette osaa, vai kuinka?
Älä puhu höpsöjä, Tuure.
Anna hänen uskoa, mitä haluaa.
Pieninä me kuvittelimme,
että Maija Poppanen osaa kaikenlaisia mahdottomuuksia.
Oikeastaan...
Oikeastaan mitä?
Oikeastaan haluaisin keskustella työstäni.
Sateenvarjosi puhuu!
Tuure, annapa aikuisten puhua nyt.
Mennään yläkertaan, Tuure.
Mutta se puhui, oikeasti!
Tuurella on silloin tällöin ylivilkas mielikuvitus.
Muistaakseni sinulla oli sama vaiva pienenä.
Oliko? Ne ajat ovat ohi.
Niinköhän?
- Työhöni liittyen... - Siitä puheen ollen,
minulla ei ole varaa...
Sovitaan ehdoista myöhemmin. Mutta haluan vanhan huoneeni.
Ellei siellä ole täysi kaaos.
Ja haluan joka toisen tiistain vapaaksi.
- En usko... - Totta kai, Maija Poppanen.
Hyvä. Se asia on selvä.
Sitten minä jään. Jos suotte anteeksi,
lapset ovat kamalan likaisia.
Ensimmäinen tehtävä on kylvettää ja pukea heidät.
Anna, oletko menettänyt järkesi?
En voi palkata ketään.
Maija Poppanen ei ole kuka tahansa. Etkö ymmärrä?
Kukaan ei enää palkkaa lastenhoitajia. Naisparalla ei ole paikkaa minne mennä.
- Ei ole kohta meilläkään. - Älä tiuski.
- Kuulostat isältä. - En kuulosta!
Anna hänen yrittää. Tarvitsette molemmat apua.
Hyvä on. Hän voi jäädä toistaiseksi.
Lensihän hän tänne asti leijalla.
Eivät kai ne asiat silloin lapsuudessa oikeasti...
- Tapahtuneet? - Ei.
- Eivät tietenkään.
Naurettavaa.
Kas, päivää, Maija Poppanen.
Päivää, Elli.
Miten teit tuon?
Minkä?
Miksi isä ei uskonut, että lensit tänne leijalla?
Koska se on hölynpölyä, tietenkin.
Aikuiset unohtavat aina.
Eiköhän tuo riittänyt.
Olisi pitänyt jättää sinut telineeseen.
Ei keppien kanssa!
- Mitäs täällä kuiskitaan? - Ei mitään.
"Ei mitään". Kätevä ilmaisu.
Se voi tarkoittaa mitä tahansa.
- Me vain... - Ette tarvitse lastenhoitajaa.
Olemme aikuistuneet kovasti viime vuoden aikana.
Niin.
Katsotaan, mitä asialle voi tehdä.
Se oli äidin. Ole varovainen.
Olen aina varovainen.
Aiotko siis jäädä?
Kyllä, minä jään. Kunnes ovi aukeaa.
Mitä se tarkoittaa?
Tuo ovi aukeaa aina.
Ei se ovi. Toinen ovi.
Kylpyhuoneen oviko?
Älä ole höpsö, Tuure.
- Ei kai kylpyhuoneen ovi? - Ei.
Mutta kylpy tekisi hyvää.
Tulkaa. On aika aloittaa puhtaalta pohjalta.
Äiti laittoi meidät kylpyyn iltaisin.
Kokemukseni mukaan-
paras aika kylpyyn on silloin, kun tarvitaan pesua.
Tuure, saat aloittaa.
Osaamme itsekin valmistaa kylvyn.
Sehän on hyvä, Jussi. Voitkin sitten sulkea hanan.
Tai ei ihan vielä. Täytyy lisätä kylpyvaahto.
En pidä saippuakuplista.
Yritä sitten vältellä niitä.
Hän on tiukka täti.
Hyvä on sitten.
Mutta kylvetään nopeasti.
Meidän pitää ehtiä kauppaan,
ja pian saattaa sataa.
Tiedän, keneltä kannattaa kysyä.
Sateenvarjo ei puhu, Tuure.
Kaikkea sitä kuuleekin.
Mistä sinä tiedät?
Koska se ei osaa. Koko ajatus on naurettava.
Täsmälleen, Anniina. Hölynpölyä.
Höpsötystä.
Siinä ei ole järkeä.
Ja silloin se ei voi olla totta.
Jussi, jo vain, voi järkeen luottaa ain
Noin ihmisjärki hämmennyksen poistaa
Tuure vain, mut Anniina ei lain
Kai antais mielikuvituksen loistaa
Tiedät oikeaks, et yks plus yks on kaks
Niin logiikka on lahjomaton taito
Tiedän sen, enkä lainkaan epäile
Ettei teitä yhtään huvittaisi leikki aito
Ei vielä.
Kas toiset vettä läiskyttää
Voi tuota aatelkaas
Tai rantahiekkaa myllertää
Voi tuota aatelkaas
Virneet johtaa silmiin ryppyisiin
Joutaa hauskuus suoraan viemäriin
On heitä joita naurattaa jo vitsi pieninkin
Uus päivä heille uudet riemut tuo
Hän kesken kaiken pilveltään
Jos maahan mätkähtää
On nurin narin niskoillaan, mut nousee vaan ja nauraa taas
Voi tuota aatelkaas
Ehkä kuitenkin olette oikeassa.
On järjetöntä kylpeä näin aikaisin.
Odota! Minä haluan kylpeä.
Todellako?
Hyvä on sitten.
Ensin ylös,
ja sekaan vain.
Tuure!
Jussi!
Sattuuko heille jotain?
Se on vain kylpy. Tosin amme ei ole minun.
Etkö mene heidän peräänsä?
En. Minä kylvin aamulla, kiitos.
Jos sinä et, minä menen!
Lähdetään.
Näin jotkut suin päin sukeltaa
Voi tuota aatelkaas
Sen kylpyankka nähdä saa
Voi tuota aatelkaas
Koirat juoksee vettä kauhoen
Sen mä nään mut sitä usko en
Voi keittää ilman ohjetta
Nyt tuota aatelkaas
Siis mitä kummaa pata kätkeekään?
Käy merirosvot karttoineen ja kärkihattuineen
Ei aarre koskaan paljastu
Ei rosvot laisin aikuistu
Voi tuota aatelkaas
PUISTONVARTIJA
ÄLÄ TALLAA MERIHEINÄÄ
Nyt korvantaukset kuuratkaa!
Ja toiset lähtee seikkailuun
Voi tuota aatelkaas
Ja seilaa vaikka yllä kuun
Voi tuota aatelkaas
Antaa tuulten eespäin kuljettaa
Ohoi!
Jos myrskyyn käy, niin...
Mies yli laidan!
On heitä jotka tähystää ja tuulta odottaa
He mielessään jo kaukomailla on
On myös heitä ankkureineen, joiden laivat lahoaa
Joten...
Me varmaan tästä opitaan: On hauskanpito paikallaan!
Voi tuota aatelkaas
Ei.
Ei. Löytyykö?
Ei mitään. Vai vanhoja piirustuksiasi ja laskuja, ei muuta.
- Sitten se ei ole täällä. - Isä! Anna-täti!
Se oli uskomatonta! Siellä oli veneitä!
- Kaikkea, mistä voi unelmoida! - Sitten Jussi putosi veteen!
Ei nyt.
Se on totta. Kerro, Maija Poppanen.
En tiedä, mistä te puhutte.
Uimme merirosvolaivaan.
Riittää, olkaa kilttejä!
Olet oikeassa. Anteeksi.
Ei, minä pyydän anteeksi.
En ole vihainen teille. Minä...
Olen kadottanut jotain hyvin tärkeää.
Me löydämme sen.
Isoisä laittoi sen varmaan jonnekin talteen.
Pankki!
Eikö isällä ollut tallelokero pankissa?
Oli kyllä.
- Mennään sitten. - Se on kiinni.
- Sitten heti aamulla. - Eikö siihen tarvita avainta?
Isän työpöydässä on laatikko täynnä avaimia.
- Onko? - On.
Hyvä tavaton sentään.
Luulisi heidän jo osaavan siivota jälkensä.
Siivous ei ole yleisöurheilua.
Jussi ja Anniina, laittakaa kirjat takaisin hyllyyn.
Tuure Pankki, tulehan takaisin.
- Veisitkö nämä roskat ulos? - Kyllä, Maija Poppanen.
Kiltti poika.
Mene vain, kipin kapin.
No niin.
Se siitä.
Entä herra Naakka nuorempi?
Voisiko hän antaa lisää aikaa?
Varmaankin, jos hän olisi yhä täällä,
mutta pankkia johtaa nyt hänen veljenpoikansa.
Hän ei taida edes tuntea minua.
- Kiitos. - Olkaa hyvä.
Sitten hänen on aika tutustua sinuun.
Anna?
Anna!
- Herra Pankki. - Huomenta.
Anteeksi.
Anna, ei toimistoon voi vain rynnätä.
Hei, neiti Killinki.
Onko vanha sihteeri jäänyt eläkkeelle?
Hänellä oli aina iso namupurkki pöydällä,
kun olimme lapsia.
Muistan sen purkin.
PANKINJOHTAJAN TOIMISTO
Ne toffeekarkit tarttuivat aina hampaisiin.
Teillekin pitää hankkia sellainen, neiti Killinki.
Tietenkin.
Onko hän kenties siskonne, herra Pankki?
- On. - Kyllä, Anna Pankki. Hyvää päivää.
Oikein hauska tavata. Viljami Vellamo Vilkki.
Käykää tännepäin.
Jos olisin tiennyt, että Yrjö Pankin poika ottaa lainan meiltä,
olisin hoitanut paperityön itse.
Valitettavasti-
maksuajan suhteen en voi tehdä juuri mitään.
Vai niin.
Isä jätti meille pankin osakkeita.
Sehän on hyvä uutinen.
Niin on,
mutta valitettavasti emme löydä osakekirjaa.
Olisiko teillä kenties rekisteriä niistä?
Luulisin.
Toisitteko osakasluettelon?
Tuon sen heti.
Entä setänne, herra Naakka nuorempi?
Hän tietäisi isän osakkeista.
Pahoin pelkään, että rakas Naakka-setä on alkanut vanheta.
Non compos mentis...
Sen vuoksi minun piti astua hänen paikalleen.
Kiitos, neiti Killinki.
Katsotaan.
"Paajoki...
Paakari..."
Täällä ei näytä olevan listausta Yrjö Pankille.
Älkää surko.
Teillä on aikaa perjantain viimeiseen kellonlyöntiin-
löytää se osakekirja. Minäkin jatkan etsintöjä.
Oikein paljon kiitoksia, herra Vilkki.
Oli ilo tutustua. Kiitos.
- Oikein ystävällistä. Kiitos. - Ei kestä.
Tuokaa kaikki Yrjö Pankin vanhat kansiot.
Kyllä, herra Vilkki.
PANKKI
Tuure, tämä on lastenhuone eikä mikään estradi.
Mennäänkö taas kylpyyn?
Höpsistä.
Jussi, mene alakertaan auttamaan Elliä-
astioiden kanssa.
Kyllä, Maija Poppanen.
Voin laittaa ne kaappiin itse.
Oikein hyvä.
Tuure Pankki,
jos toivot saavasi tämän erittäin laiminlyödyn leijan-
huomenna puistoon, saat aloittaa heti sen paikkaamisen.
Kyllä, Maija Poppanen.
Minä autan sinua.
Olet hyvä poika.
Ja niin avulias.
Voisinpa minä auttaa isääsi pelastamaan tämän talon.
Voisin myydä kaula-ja rintakoruni.
Samaa sarjaa, sain ne äidiltäni.
Myisitkö ne vuoksemme?
Arvokkaimmat aarteeniko?
En tarkoittanut sitä.
Ei se mitään. Tuskin ne ovat edes aitoja.
Tässä talossa on paljon arvokkaampia tavaroita.
Anteeksi, minun pitää mennä.
Mikä hänelle tuli?
Anniina!
- Tiedän keinon pelastaa talo. - Mitä tarkoitat?
Jos aiotte jatkaa kuiskimista,
opetelkaa kuiskimaan mahdollisimman äänekkäästi.
Se on silti huonoa käytöstä, mutta ainakin tiedämme salaisuudet.
Hei, Jaakko!
Maija Poppanen, kuinka iltasi sujuu?
Asetun taloksi. Miten sinun työsi sujuu?
Olin Ellin kanssa alhaalla...
Nuorena poikana-
minä vilkutin aina talon tytölle ja pojalle.
Siis Mikolle ja Annalle.
Neiti Anna Pankki!
Näen herra Pankkia toisinaan, mutta Annaa ei ole näkynyt aikoihin.
Hän asuu kaupungin toisella puolella.
Törmäät häneen varmaankin näinä päivinä.
Mitä teet? Siihen ei saa koskea.
Se on aitoa Royal Doultonin posliinia.
Äiti sanoi, että se on mittaamattoman arvokas.
Se riittää varmasti maksamaan isän velat.
Kamala ajatus. Äiti piti kulhosta.
Äiti myisi sen talon puolesta!
- Se oli äidin, laittakaa se takaisin! - Tuure, anna se minulle!
- Pane se takaisin! - Päästä irti!
Hyvä, että tulit oikeaan aikaan.
Tuo ei kuulostanut hyvältä.
Mitä te kolme touhuatte?
- Anna puuttuva palanen! - Ei se ole minulla!
Etsi se!
Kuka teistä rikkoi kulhon?
- Tuure. - En rikkonut! Se oli Anniina!
En ollut! Jos Jussi ei olisi ottanut...
Se oli kaikkien kolmen syytä.
Kuka sen sanoi?
- Voi sentään. - Katsokaa! Kuva on muuttunut.
He taisivat rikkoa pyörän kärryistäsi.
Niin tekivät. Kärry on nyt hyödytön.
Hyödytön kuin teepannu suklaasta.
Kulho puhuu!
Kukahan sen nyt korjaa?
Kyllä rikkojan pitää korjata,
sanon minä.
Mitä mieltä olet, Maija Poppanen?
Ei kai tässä voi muutakaan.
Mutta miten se korjataan?
Minä osaan korjata kärryjä.
Ei pyörää voi korjata. Se on mahdotonta.
Kaikki on mahdollista. Jopa mahdoton.
Tulkaa ympärille, kipin kapin.
Tuure, älä unohda Killeä.
Onko valmista?
On.
Mitä tapahtui?
Missä me olemme?
Ilmeisesti Porsliinian puistossa.
Tännepäin.
Ei se pyörä itsestään korjaudu.
Astelkaa varovasti, emme halua naarmuttaa hienoa posliinia.
Tuure, nouse ylös ja kävele kunnolla.
Sinä myös, Jussi.
Anteeksi, ajuri, voisitko auttaa?
Maija Poppanenko se siinä?
- Mutta se on... - Mutta sinä olet...
Aivan, olen irlantilainen. Minussa on myös villakoiraa.
Suurenmoista nähdä, Sebastian. Olen pahoillani tästä.
Nostaisitko kärryä Jaakon kanssa, niin lapset laittavat pyörän paikoilleen.
Mielihyvin!
Hän puhuu koiralle!
Totta kai Maija osaa puhua.
Tulkaa paikoillenne.
Valmiina?
Ja nostakaa.
Katsotaanpas. Tämän pitäisi tepsiä.
Kas noin, tiptop.
Ei hassumpaa!
Kaipa se kelpaa.
Nyt takaisin lastenhuoneeseen.
- Nytkö jo? - Emmekö voi jäädä hetkeksi kulhoon?
Minä haluan ajelulle.
Ajelu kelpaisi minullekin.
Ei kai siitä haittaakaan ole.
Sebastian, sopiiko sinulle?
Mainiosti.
Kiivetkää kyytiin!
Hurraa!
Varokaa porrasta. Istuutukaa mukavasti.
Minne menisimme tänä kauniina päivänä?
Royal Doultonin konserttisaliin.
- Minne? - Mikä se on?
Nyt alkaa seikkailu, älkää pilatko sitä kysymyksillä.
Mennään, Klaus!
Varovasti.
Lastenhuone ollutkaan ei tyhjillään
Kantoi kulho maailmaa näin kätköissään
Pitäkää kiinni!
Saavu illoin, päivä silloin juuri mailleen käy
Kohtaat myyttisen mystisen hieman epäloogisen näyn
Niin, kaunis, muodoiltaan mukava, väreiltään väkevä
Keittokulhos sun onkin suloisten söpöjen,
hauskojen, höpöjen eläinten kotikontu
Täällä apinat, kolibrit, laulavat sanatkin
Eläimet yhteen soi
Käyvät esitysvuoroihin, kantaviin kuoroihin, Royal Doulton konsertoi
Häntäni alkoi vipattaa.
Olemme melkein perillä!
Niin, katsos, hellästi pestävään, kuitenkin kestävään kulhoon kätkeytyy
Lintuin pesien rakennus
Ja oravain nakerrus, siinäkö on loven syy?
Täällä sirkat jo sirittää
Ääniään virittää
Valmiina kun rummut soi
- Silloin sydämet pakahtuu - Yleisö rakastuu
ROYAL DOULTONIN KONSERTTISALI
- Royal Doulton konsertoi - Konsertoi
Perillä ollaan!
Mutta missä konserttisali on?
Ai niin, se. Olenpa hupsu.
ROYAL DOULTONIN KONSERTTISALI
Astukaa lähemmäksi!
Tulkaa ihmeelliseen Royal Doultonin konserttisaliin!
Miten ihmeessä hän teki tämän?
Muista yksi asia Maija Poppasesta:
hän ei koskaan selitä mitään. Mennään.
Kiirehtikää! Vain pari paikkaa jäljellä!
Hankkikaa lippu ainutlaatuiseen iltaan,
ainutlaatuisen... Maija Poppanen!
Mikä kunnia saada sinut seuraamme.
Kiitos.
Ja keitäs nämä ovat?
Jussi, Anniina ja Tuure Pankki!
Tunnetko meidät?
Tietenkin. Kaikki tuntevat Pankin lapset.
Olemme katselleet teitä lastenhuoneessa jo vuosia.
Mukava tavata vihdoinkin.
Menkäähän hakemaan pähkinöitä ja hattaraa ja käykää sisään.
Saammeko, Maija Poppanen?
Saatte.
Tulkaa! Haetaan hattaraa.
Kunhan pysytte kaukana kulhon reunasta.
Alkaa ilta niin korea, näytös niin sorea
Kerrassaan hohtava, hiuksetkin nostava
Royal Doulton
Konsertoi!
Oi! Anteeksi.
Pässit ja uuhet, poikaset ja emot, tähän näytökseen olette tervetulleet!
Minulla on suuri kunnia esitellä illan maineikas vieras...
Yksi...
ja ainoa...
Maija Poppanen!
Kiitoksia oikein paljon.
- Tule tänne! - Ei, ei.
- Tänne ylös vain! - Mene!
Höpsö Jaakko.
- Kiitos. - Laula meille, Maija Poppanen!
- En minä nyt. - Laula vaan!
En ole laulanut vuosiin.
Laula, Maija Poppanen.
- Ole kiltti. - Laula meille.
En mitenkään voi.
Des-duuri, kiitos.
Tunsin Gutenberg-lukutoukan
Oli kotinaan kirjasto
Ja tuotantoa hyllyriveittäin!
Monet kirjat luki mulle, ellei vallan ahminut
Teille kerron viisautensa, jonka minulle opetti näin
Hän lausui
Kansi vain kuorta on Siis läväytän auki johdannon
Kun silmäyksen suo vaan kohta huomaa,
että kunkku kelmi on
Otsikoita seuraa noita, sitten päätellä jo voit
Ol' ensivaikutelmas kelvoton
Vaikka kansi on kaunis, kansi vain kuorta on
Maija Poppanen, antaisitko esimerkin?
Tottahan toki!
Jalavarouva ol' kuivunut vaan eipä kenkään huomannut
Sen paksun rungon alla sykki juuret mahloineen
Talven jälkeen tarhuri kun katsoi puuta kalpeaa
Oksat pois hän huusi
Mutta silloin puu kävi kukkimaan!
Nyt kuulkaa, kansi vain kuorta on siis läväytän auki johdannon
Kun silmäyksen suo jo kohta huomaa, että kunkku kelmi on
Otsikoita seuraa noita
Ja sitten päätellä jo voit
Ol' ensivaikutelmas kelvoton
Vaikka kansi on kaunis, kansi vain kuorta on!
Lauletaanko rikkaan lesken tarina?
Kaikin mokomin.
Olen aina pitänyt siitä.
Aloita sitten.
Lady Helmi Hienosto vei rikkautensa saarelleen
Missä pukeutui hän vain
Kahteen sulkaan ja lehteen
Ei voitu häntä ryöstää, lojui vaatteet arkuissaan
Kun ilman rihmankiertämää
Ei paljastaa voi rikkauttaan
Voi, kansi vain kuorta on Siis läväytän auki johdannon
Kun silmäyksen suo jo kohta huomaa, että kunkku kelmi on
Ol' ensivaikutelmas kelvoton
Vaikka kansi on kaunis, kansi vain kuorta on
Laula siitä uppiniskaisesta vintiöstä.
Eikö se ole kauhean pitkä?
Mitä pikemmin aloitat, sitä pikemmin se loppuu.
Oli kerran vain lorukirjassain
Tuommoinen linna, kunkkukin, joka häpeili
Kun ei koskaan mennyt kouluun vaan jäi tyhmäksi
Oli miekkoja noita ja kumartelijoita
Mutta mieli murheinen Voi ei!
Ei raukka ymmärtänyt kirjainta yhtä Ei lukujonoja
Vaikka kruunu oli suuri, aivot herneen kokoa!
Kuningatar avas uksen, teki suuren julistuksen
"Kuulkaa herrat sekä väki jo tulkaa hätiin
Tuokaa parhaat opettajanne" Itse häipyi kampaajalle
Miten kaukaa he niin sitten saapuivatkaan
Joka koulusuunta joutuin Tarjos hätään oppejaan
Mutta auttanut ei Opettajille kävi niin
Että kuningatar kiivastui ja heidät mestattiin
Ja kerrottiin
Sai vaimoparat viestiksi: "On miehenne nyt lyhempi!"
Mutta sitten muukalainen astui esiin saappaissaan
"Olen itse uppiniska ja saan kunkun oppimaan!"
Kuningatar tarttui koruun Tuohan päättyy vielä poruun
Mutta torun sijaan, voi, sankari uuden säännöt loi!
Onnen kruunun päähän saa jos oma itsensä vain on
Ei sun pidä olla muuta Tai on olo mahdoton
Tarttui riemu ja nauru nyt uusiin ystäviin
Ja jo sateenkaarta pitkin sadun loppuun sännättiin
Lorun opetus: Ei koskaan pidä kuorta tuomita
Vaikkei olis kuosissa
Ellei eess oo tohtor' Jekyll sitten juoskaa vaan
Kamalaa!
Yhden neuvon annan vaan Viisauden voin todistaa
Että ulkokuoren alta sisus esiin tonkikaa!
- Hurraa! - Hän teki sen!
Niin, se kansi vain kuorta on Siis läväytän auki johdannon
Kun silmäyksen suo jo kohta huomaa, että kunkku kelmi on
Nyt siis usko kun sanon näin
Ja aukaise kirja päivittäin
Ja kerran kiellon päälle laulu soi
Voi mahdoton
- Se kansi on vain... - Ja kerran kiellon päälle laulu soi
- Se kansi on vain... - Ja opetustain!
Vaik kansi on kaunis, kansi vain kuorta on!
Bravo!
Kille!
Missä Tuure on?
En tiedä.
Ota tämä.
Mitä te teette?
No mutta, siinähän on poika, joka rikkoi kulhon.
Odotimme pitkään Pankin lasten vierailua,
jotta pääsemme itse vierailulle lastenhuoneeseen.
Nuo tavarat ovat meidän!
Eivät enää.
Anna Kille takaisin!
Se on minun! Äiti teki sen minulle!
Jättäkää veljemme rauhaan!
Nyt mentiin, pojat!
Anniina! Apua!
Tuure!
Me tulemme, Tuure!
Jussi!
Päästäkää pois! Haluan kotiin!
Mihin kotiin? Kotinne on mennyttä!
Sebastian!
Klaus!
Juuri me!
Haetaan veljenne takaisin.
Lähestymme heitä!
Pökköä pesään!
Hoituu.
Vauhtia, köriläs!
Päästään rinnalle! Valmiina hyppyyn!
Valmiina. Ja nyt!
Hieno hyppy, lapset!
Näyttäkää niille!
Karistakaa heidät!
- Mutta... - Kuulitte kyllä!
Tuure, oletko kunnossa?
Katso, Anniina!
- Pysy Tuuren lähellä. - Selvä.
Ole varovainen!
Mitä sinä teet?
Voi ei!
KULHON REUNA
Kulhon reuna!
Tuure, ei mitään hätää.
Hyvä tavaton.
Kaikki on hyvin.
Taisit nähdä aikamoista painajaista.
Olit oikeassa, Maija Poppanen! Kansi on vain kuori.
Ne tyypit olivat oikeasti ilkeitä!
Mistä ihmeestä sinä puhut?
Ne yrittivät viedä Killen!
Kille on tässä. Ja nukkuu, niin kuin sinunkin pitäisi.
Se oli totta! Ne varastivat kaikki tavaramme,
ja susi sanoi, ettemme näe kotiamme enää koskaan!
Järjetöntä.
Minä näin saman painajaisen.
Ja minä. Se tuntui todelta.
En halua menettää kotiamme.
Tiedätkös, juuri siksi halusimme ottaa äidin kulhon.
Olisimme myyneet sen pelastaaksemme talon.
Ikävöin äitiä.
Te kolme murehditte ihan liikaa.
Eihän sellaista voi menettää, mikä ei koskaan kadonnut.
En ymmärrä.
No...
Joskus vuoteessain en unta saa
Hetki hämärin mua valvottaa
Jotain kadotin, se missä ois?
Pohdin josko sen vielä löytää vois
Joskus mielessäin mä mietin näin
Katosiko se, mitä ilman jäin?
Vaan ehkä joku vain sen talteen vei
Se että katoais enää koskaan ei
Muistot yhteiset, melkein haihtuneet
On ympärilläs ain, vaikka huomais et
Mitään menettää et voi sä kokonaan
Katoa ei mikään, piiloon jää se vaan
Siis jospa lautanen ja nallet muut
Käy piilosille vain varjoon taakse kuun
Esiin käyvät taas kun aika on
Kevät kätkeytyy
Lunten alle noin
Valonsäde sen sieltä löytää
Voi
Nyt on aika nukkua.
Huomenaamulla varhain-
viemme kulhon serkulleni. Hän korjaa sen.
Silmät sulje vaan
Niin luokses uni saa
Kun unten siltaa käyt, löytää voit sen taas
Kantaa kajo kuun
Sut halki ahdingon
Askelees vie sinne missä hän myös on
Kun hellää katsettaan sä kaipaat vain
Piilossa, ei poissa tämä muista ain
Hymy syttyi tähteen kirkkaimpaan
Teitä hylkää ei
Katsoo lapsiaan
Eikä katoa enää
Milloinkaan
Jussi, katso!
Maija Poppasen huivi.
Ei se ollutkaan unta!
Kerrotaanko hänelle?
Ei kerrota.
Hän taitaa jo tietää.
Voihan pihkura, etuajassa!
Eivätkö ne aivottomat paukuttajat osaa soittaa kelloa oikeaan aikaan?
Ohoi, kaunotar!
Hei!
Huomenta!
Olen pahoillani.
Ei huolta.
- Annas, kun autan. - Kiitos.
Huomenta, Anna.
Törmäsitkin jo Jaakkoon.
Menen lasten kanssa viemään jotain korjattavaksi kaupunkiin.
Haluatko tulla mukaan?
Työ kutsuu. Meillä on mielenosoitus tänään.
Aivan. Annahan Jaakollekin sellainen esite.
Sinähän olet neiti Pankki.
Niin.
En tiedä, muistatko minua.
Vilkutin sinulle aina, kun näin sinut ikkunassa.
Niin.
Jaakko.
Totta kai minä muistan.
Sano Annaksi vain.
Olin paljon nuorempi silloin.
Totta...
Mutta hymysi on ennallaan.
Mielenosoitus on iltapäivällä, jos pääset tulemaan.
Ai Tuomi?
Hyvä, Anna Pankki.
Lampunsytyttäjät tietävät, kuinka hienoa työtä teette työntekijöiden eteen.
Yritämme parhaamme.
Jos tarvitset tikkaita tai lamppuun valoa, minä hoidan sen.
Kiitoksia, Jaakko.
Kiillotatko avaimenreikää?
Tule katsomaan.
Anna-neiti juttelee sen komean lampunsytyttäjän kanssa.
Hän taisi sytyttää Annankin, vai mitä?
Elli!
Ei siitä mitään tule.
Anna sanoo, että se laiva lähti jo.
Uusia laivoja tulee aina.
Herätyskello ei soinut!
Voi tavaton. Minä autan sinua.
Minä myöhästyn.
Se tästä vielä puuttuikin!
Et ole vielä myöhässä.
Ole hyvä.
Matkaan vain.
- Huomenta, Mikko. - Hei. Anteeksi, minulla on kiire.
- Katso eteesi... Mikko! - Olen pahoillani.
Ei se mitään.
Etsin numeroa 19.
Kolmas talo tuonnepäin.
Kiitoksia. Vilpittömästi.
Mikko, salkku jäi!
Hän unohtaisi päänsä aamiaispöytään, ellei se olisi ruuvattu kiinni.
Minä voin ottaa salkun.
Lapset ja minä menemme samaan suuntaan asioille.
Pistäydymme pankissakin.
Voin viedä teidät. Olen tehnyt jo kierrokseni.
Loistavaa.
Kaikki kyytiin vain.
Pyörän kyytiinkö?
Meitä on viisi. Emme mahdu kaikki.
Pyörä ei kestä painoa.
Maija Poppanen, paljonko sinä painat?
Älä siitä huolehdi. On kyse tasapainosta.
Anniina tänne.
Sitten Jussi.
Selkä suoraan! Ette ole jauhosäkkejä.
Tuure eteen.
Maija Poppanen tähän.
- Pidän kiinni! - Herttinen.
No niin.
Onko tykki valmis, herra Kompassi?
Valmis ja ladattu, sir.
- Oletteko valmiina? - Ollaan!
Onkohan tuo turvallista?
Ei aavistustakaan. Valmiina.
Kolme!
Kaksi!
- Paikoillanne! - Yksi!
- Tulta! - Nyt!
Voit pysähtyä tuonne. Kiitos, Jaakko.
Hypätkää alas. Hopi hopi.
Kiitos, Tuure.
Tätä tietä.
En ole koskaan huomannut tätä kujaa.
Sinulla ei ole ollut Royal Doultonin kulhoa korjattavana.
Suoraan eteenpäin.
Tässä se on.
MULLINMALLIKKAISEN KAIKEN KOKOISTEN VIKOJEN KORJAUSLIIKE
"Mullinmallikkaisen kaiken kokoisten vikojen korjausliike."
Tänään se näyttää-
aika pieneltä korjausliikkeeltä.
Sehän sopii meille. Kulho kaipaa pientä korjausta.
Nytkö pääni on ovenkolkutin?
Nokkani voisi kai toimia tölkinavaajana.
Jäkä jäkä. Älä ole noin dramaattinen.
Malla-serkku!
Maija Poppanen!
Voi taivahan talikynttilät...
Älä tule sisään!
Älä ole noin tyly.
Pysy poissa.
On kuun toinen keskiviikko.
Kuun toinen keskiviikko. En muistanutkaan.
Mutta tänään tai ei koskaan, se on mottoni.
Täältä tullaan!
Seuratkaa minua.
Tulit kuitenkin.
Et kuuntele Mallaa.
Voi ei!
Nyt se alkaa!
No, mitä haluatte?
Sait vieraita, serkku. Voisit tulla tervehtimään ovelle.
Mitenkä se onnistuu, kun olen täällä alhaalla katossa?
Hyvä on, me tulemme sinne.
Väistätkö, Tuure.
Tännepäin.
Laskeutukaa varovasti ylös.
Miksi varoa?
Malla korjaa kaiken.
Kiipeilkää hyllyillä. Tallokaa lelut.
Potkaiskaa posliininukkeja naamaan.
Jussi, Anniina, Tuure ja Jaakko,
tässä on serkkuni.
Kaukainen serkku. Monen polven takaa.
Mataleena Anastasia Rosaliina Mullinmallikkainen.
Mutta kutsukaa vain Mallaksi.
Erikoinen korostus. Mistä olet kotoisin?
- Se on mielenkiintoinen tarina... - Sitä ei tiedä kukaan.
Tämä kulho pitäisi korjata.
Ei. Niin kuin sanoin,
nyt on kuun toinen keskiviikko,
jolloin kaikki kellahtaa katolleen.
"Kellahtaa katolleen"?
Mitä se tarkoittaa?
Se tarkoittaa, että kaikki kääntyy ympäri kuin kilpikonna selälleen.
Enkä erota enää taivasta maasta tai itää lännestä.
Tai päätäni pepustani.
Taisimme ymmärtää idean.
Hyvä. Sehän kävi nopeasti.
Katsokaas, pikkuiset, kaikki, mitä yritän korjata-
kuun toisena keskiviikkona, menee mänkään.
Mönkään.
Mänkään!
Rakas serkku, sanot aina osaavasi korjata mitä vain.
Tyttökulta, kerro Maija Poppaselle, joka ei kuuntele,
että kaikkina muina päivinä Mataleena Anastasia Rosaliina Mullinmallikkainen-
osaa korjata kaiken.
Siis jos rikkoutuisi jotain, kun on torstai
Se hoituu, parsiutuu, ommellen
Mut jos soitat ja mä herään perjantaina
Korjaan sen, oikaisten taas pitkälleen
Kas kun tiistai torstai muu-tai, hoituu kaikki niin kuin naurain
Mut tiistain jälkeen kulmat kurtistuu
Niin häipyy onnenhäivä, saapuu mullinmallinpäivä
On kuun toinen keskiviikko
Ja se heittää multa kaiken hurlumhei
Nyrjähtää, heilahtaa, kaikki pois nyt paikoiltaan
Ei voi mitään puuttuu kaikki kohtuus
Kun aamu saa, naurattaa, mut sitten murheeks muljahtaa
En tiedä laisin mistä moinen johtuu!
Nyt musta on valkoista, ennen väljä ahdasta
Sitä varten löysyttää saan vyötäin
En teitä millään auttaa voi, suo anteeks tämä ahdinko
Nyt keikkuu enkä tehdyksi saa työtäin
Oi, säälittää, nyt en pysty yhtään mihinkään
Mä toivon, torstai kaiken ruotuun saa
En ole sees, elo Sotaa, rauhaa mukailee
Se Tolstoi osas kyllä jaarittaa En lukenut loppuun
Kellahdan, jin on jang, hiljaisuus on Sturm und Drang
Tiistaiöisin suonissani kiehuu
Ilmansuunnat sekoittuu Ja senpä vuoksi huutaa suu:
"Voi ei! Maailmani riehuu!"
Voi, päivän jos nyt mä vaihtaa voisin, oishan täällä kaikki toisin
Syntymästäin saakka, voi, tämä päivä on nurinpäin
En kuntoon saa nyt millään tuota, kuoppaan valmis olen jo
Tarjos elo kirsikoita, mulle kivet jäi
Kuntoon saatko rummun tän?
En, mä tuskin ymmärrän
- Entäs halkeeman? - Ja kielenkin?
Ehkä voimat voimme yhdistää
Voi luulin ettet pyytäiskään
Ja kaiken korjaat, tietenkin
Nyt pannaan ranttaliks!
Voi, mitä nään Kuinka kattoon
Päällein päädyinkään?
Voit voivottaa mut tuohan onni on
- Onni vai? - Niin.
Kun katsot näin, A on täällä Ö taas tuonne jäi
On näkökantas uusi, verraton
Hienot kengät.
Näetkös, kun maailma pyörähtää ympäri,
on parasta pyörähtää sen mukana.
Tosiaankin!
Täältä katsottuna kaikki on oikein päin.
Minäkin voisin katsoa siitä näkökulmasta.
- Kuulostaa hauskalta. - Saammeko?
Hyvä on. Kupperskeikkaa.
- Tääl' on - Siel
- Sinne - Nään
Kilpikonna pyörähtää
- Pääsen jaloillein - No koputa puuta, hei.
Näkökulman pieni kallistus
Voi olla suuri oivallus
En nähnyt moista laisinkaan
Ei nähnyt moista laisinkaan
Nyt keskiviikot naurattaa
Kun silloinhan on toisenlaista Kiitos serkku, kaunis Maija
Mieli muuttui kerrassaan, on ihanaa
Kun maailmani kääntyy
Kääntyy
Antakaa se kulho minulle.
Tällä uudella asenteella minua ei pelota enää.
Hyvä.
Anteeksi, osaatko sanoa, kuinka arvokas kulho on?
Rahassako?
Ei kovin arvokas.
Mutta se on silti kaunis.
Äiti sanoi, että se oli mittaamattoman arvokas.
Hänelle se varmaan olikin.
Maija Poppanen on oikeassa, kerrankin.
Kaikki riippuu näkökulmasta.
Kiitos, serkku.
Lähdetään, lapset. Ottakaa hattunne.
Älkää huolehtiko äidin kulhosta.
Minä korjaan sen täydelliseksi.
Tulkaa vaikka seuraavan kuun toisena keskiviikkona.
Kyllä. Kipin kapin.
Oli hauska tavata, Mullin Mallin.
"Mullin Mallin."
Nasevasti sanottu.
Mitä me nyt teemme?
En yhtään tiedä.
Kuten Malla sanoi,
ehkä meidän on muutettava näkökulmaa.
Suurenmoista.
Serkkuni asiat alkavat kääntyä oikeinpäin.
Maija Poppanen, tämä ei ole nopein tie pankkiin.
Tänään se on.
Katsokaa, tuolla on Anna-täti!
Anna-täti!
Hei!
Oletko menossa mielenosoitukseen?
Onneksi kaikki ovat vielä kyydissä.
Kukaan ei ole pudonnut.
Voin palata auttamaan noiden kanssa,
kun olen vienyt heidät pankkiin.
Ei tarvitse. Pärjään hyvin.
Höpsistä. Pankki on nurkan takana,
lapset ja minä voimme ihan hyvin kävellä.
Hypätkää alas. Valmiina, ja hyppy.
Pidättekö pyörää pystyssä hetken?
Eihän tästä ole vaivaa?
Ei tietenkään.
Halusin poiketa siellä joka tapauksessa.
Halusitko? Hyvä.
Pääset etukoriin.
Niinkö?
Tässä tangolla on parempi.
Tässäkö?
- Istu siihen. - Mistä pidän kiinni?
Ohjaustangosta.
- Valmiina? - Kyllä! Täysin valmii...
Herttinen sentään!
Varo, tästä menee autoja!
Ei hätää, ne huomaavat meidät.
Se siitä.
Tulkaahan, lapset.
Täällä pankissa on varmasti joku, joka voi auttaa pelastamaan talon.
Isä on takuulla jo kysynyt.
Mutta me emme.
Ehkä saamme heidät katsomaan uudesta näkökulmasta.
Istukaa tuonne, lapset.
Iltapäivää.
- Haluaisin tavata Mikko... - Tarvitsen kuittauksen noihin.
Tietenkin. Anteeksi, pieni hetki.
No mutta!
Ei anneta herra Vilkin odottaa.
Miksi teit noin?
Se oli loukkaavaa.
Tiedätkö, keitä nuo miehet ovat?
Tiedän. Ne lakimiehet.
Tuo on se mukava.
Ehkä saamme hänet auttamaan meitä.
Kannattaa yrittää.
Tänään tai ei koskaan, se on mottoni.
Tulkaa!
Miten voin auttaa?
Vihdoinkin. Haluaisin tavata Mikko Pankin.
Keskuksessa.
- Menemmekö sisään? - Hän odottaa teitä.
Voinko auttaa, lapset?
Saanko karamellin?
Totta kai saat.
Ottakaa tekin.
Ulosmittauksessa.
Herra Mikko Pankki. Kirsikkatie 17.
Ulosmittauksessa.
Montako lunastusta tässä kuussa?
19. Ja melkein yhtä monta luvassa ensi viikolla.
Kuka olisi arvannut, että lama tekee näin hyvää bisnekselle?
Olisiko mahdollista,
koska Mikko Pankki on töissä täällä, että antaisitte hänelle pari lisäviikkoa?
Ja menettäisin kenties sen talon?
Tarkoitan...
En pidä menettämisestä, herra Käry.
Enkö pyytänyt lisää teetä?
Tulee heti, herra Vilkki.
Ottakaa kaikki karamelleja.
Mennään.
"Pankinjohtajan toimisto." Emme voi mennä sinne.
Tämä on liiketoimintaa, ei hyväntekeväisyyttä.
Mutta kun...
Pankin perheellä on ollut vastoinkäymisiä viime vuonna...
Ette anna Mikko Pankille sekuntiakaan-
lisäaikaa lainan maksuun.
Tuliko selväksi?
Katsokaa.
Se on se susi.
Ylihuomenna Pankit joutuvat kadulle, ja talo-
siirtyy meille.
Tuure, ei!
Et voi varastaa taloamme. Kerron isälle!
Varastaa...
Keitä te olette?
He ovat Pankin lapset.
Ovatko?
- Tule tänne, poika, taisit saada... - Mennään, Tuure!
- Pakoon! - Sulje ovi, neiti Killinki!
Typerys!
Pysäytä heidät.
Siinähän sinä olet, Mikko.
Me toimme sinulle salkkusi.
Kiitos.
- Ole hyvä. - Missä lapset ovat?
Isä! Isä!
- Apua! - Odottakaa!
Mitä nyt? Mitä tapahtui?
Hän on susi ja yrittää viedä talomme!
Mitä sinä höpiset?
Teidän lapsenne syöksyivät toimistooni.
Mitä?
Olin juuri selvittämässä maksuajan pidentämistä,
kun he tulivat sisään väittäen, että yritän varastaa talonne.
Se on totta! Me kuulimme!
- Herra Vilkki yrittää auttaa. - Miksi hän siis jahtasi meitä?
Ajattelin saada heidät rauhoittumaan-
tarjoamalla makeisia.
Olen hyvin pahoillani.
Katsokaa, ettei tällainen toistu.
Ettehän tahdo, että isänne-
menettää työpaikkansa teidän vuoksenne?
Aika on käymässä vähiin,
mutta haluan taata kaikki mahdollisuudet maksaa lainanne.
Joten lupaan olla toimistossani perjantai-iltana-
kellon viimeiseen lyöntiin asti. Kunniasanalla.
Voi kiitos.
Hyvät herrat?
- Mutta hän sanoi... - Ei sanaakaan enää!
- Vie heidät heti kotiin. - Selvä.
Tästä puhutaan myöhemmin.
Tulkaa, lapset.
Nyt me sopan keitimme.
En ole koskaan nähnyt isää noin vihaisena.
Mutta me kerroimme totuuden!
Sillä ei ole väliä.
Isä joutui pulaan.
Eikä hän tiedä, että rikoimme äidin kulhon.
Korjausyrityksemme vain pahensivat asioita.
Minnepäin nyt mennään, Maija Poppanen?
Miksi kysyt minulta?
Te kolmehan kuljitte edellä.
- Mekö? - Mutta me...
Kuljitte pää sumussa.
Ei ole totta. Tai siis, onhan täällä sumua...
Me vain juttelimme.
Mietitte vain, mistä tulitte, ettekä huomanneet, minne menette.
Mutta isä käski mennä kotiin.
Hän suuttuu, jos myöhästymme.
Ei sille enää paljon mitään voi.
Olemmeko eksyksissä?
Riippuu siitä, mihin haluatte mennä.
Jaakko!
Palveluksessanne.
Miksi noin synkeät ilmeet?
Kadotitteko kuusipennisen ja löysitte pennin?
- Olemme sotkeneet kaiken. - Isä on vihainen meille.
Emmekä löydä kotiin.
Eksyksissäkö?
Niinkö, Maija Poppanen?
Toivottomasti.
En ole asiantuntija,
mutta kun minä eksyn, etsin pientä liekkiä oppaakseni.
Jos nyt oot eksynyt puistoon
Voi sen pimeys johtaa pelkoon
Silloin sytytä sä rohkeusliekki kuin mä
Jos yksin oot etkä voi kuin
Synkistellä kenties noin niin
Voitkin sytytellä mieleen liekin kuin mä
Kun jos jää aina vällyn alle
Ehkei koskaan aukee tie
Mut jos sä liekin saat sun mielees vaan
Sen valo sua eespäin vie
Jos ei jalkas irtoo tiestä
Voitkin leikkii lyhtymiestä
Joka sytyttelee tielleen liekit kuin mä
Mikä on lyhtymies?
Meidän lampunsytyttäjien toinen nimi.
Aika kutsua joukot koolle.
Lyhtymiehet! Lyhdyt palamaan ja valoa tielle!
Siis jos nyt jäit varjoon usvan
Torjut pimeyden ja tuskan
Kun vain sytyttelet rohkeusliekin kuin mä
Jos huomaat joukon alle jäänees
Kai voit huutaa suureen ääneen
Tai voit sytytellä rohkeusliekin kuin mä
Ja milloin varjot tielle käy
Niin senkus nostat pystyyn pään
Ei saa murjottaa, ei luovuttaa
Ei polku siihen päätykään
Jos ei rohkeus meinaa riittää
Voitkin nokkeluuttas kiittää
Tietä toisille kun voit myös näyttää sä
Näin kun sytyttelet rohkeusliekin kuin mä
Heipä hei!
Kiitos!
Kun lyhtymies näin iltaan käy
Hän kotonaan on varjoissaan
Hän huomaa myös sen mi' ei näy
Hän sytyttelee tielles liekit!
Näin lyhtymiestä tarvitaan
Yöt kaupungin saan loistamaan!
Mä pimeyden poistan illan tullen
Näin yksi lyhty kerrallaan!
Ja jos on pimeys ympärilläs, etkä missään valoo nää
Jatka matkaas vaan, sä luottaa saat
Se pimein kohta taakses jää
Mitä nyt tehdään?
Kuten Jaakko sanoi...
Seurataan valoa.
Siispä sytytä vain rohkeusliekki
Joutuin! Sytytä vain rohkeusliekki!
Oitis! Sytytä vain rohkeusliekki! Tee niin!
Tulkaa mukaan!
Liittykää iloiseen kranssiin.
Mitä hän sanoi?
"Kranssi" tarkoittaa "tanssia". Lyhtymiesten kieltä.
Ei sanota itse sanaa vaan jotain rimmaavaa...
Minä näytän, miten se toimii.
Anton, kertaapas huoles häivä.
Teille tiedoksi, tarkoitan "päivä".
- Oli jäähtyny lies - Oli auki ties
- Oli kurkku kuivana - Tahtoi tuopin kulauttaa
- Sitten tartuin kikkaan - Hän otti tikkaat
- Niin päättyi yö - Sai työn!
Se on noin helppoa.
Osaatko sinä puhua noin, Maija Poppanen?
Vai että osaanko?
Tietysti osaa, hän on Maija Poppanen!
- Tehdäänkö yhdessä? - Ole kiltti!
Hyvä on sitten.
Lapset, kertokaa päivästänne
Huoltenne häivästä!
- Niin, se kaunis kulho... - Komea kuin sulho!
- Sai kauhean loven - Avasin oven!
- Ja se piti liimata - Kalaa siimalla!
- Paja kippas näin! - Viime tippaan jäi!
- Sit vuoro oli pankin - Rautainen kanki!
- Ja eksyttiin sumuun - Juhlahumuun!
- Löysin ystävän - Niin ymmärtävän
- Joka retkelle vei - Sepä hetken vei
Ja me sytytimme liekit mielen
Niin mut sehän voisi polttaa kielen
- Mutta syttyi ne - Niin syttyi ne
Me sytytimme rohkeusliekin!
Tanssi, Maija Poppanen!
Te osaatte!
Viedään teidät nyt kotiin!
Jos uhkaa huolet mieltäs painaa
Etsi lohtu valosta
Paljon löytää saat, et arvaakaan
Sä Kirsikkatien kotitalosta!
Silloin kun on murheet läsnä Ethän lakkaa elämästä
Luota lyhtys elinaikaistakuuseen!
- Siihen... - Sytytä vain rohkeusliekki!
- Joutuin! - Sytytä vain rohkeusliekki!
- Kiihtyy! - Sytytä vain rohkeusliekki!
- Tee niin! - Vuoro oli pankin, rautainen kanki
Johtajan näin Naamaa päin!
Ja eksyttiin sumuun Juhlahumuun
Sytytimme rohkeusliekin!
Missä ihmeessä te olitte?
Käskin tuoda lapset suoraan kotiin. Olin huolissani!
Anteeksi, isä. Se ei ollut Maija Poppasen syytä.
Eksyimme sumuun.
Jaakko ja lyhtymiehet opastivat meidät ladulle.
Eli kadulle.
Olet siis täyttänyt lasten päät hölynpölyllä.
Olen kuullut tarpeeksi. Heti sisään!
Taidan tästä lähteä. Hyvää yötä.
Hyvää yötä.
Menkää salonkiin.
Nopsaan.
Älkää olko liian ankara.
He ovat vasta lapsia.
Niin ovatkin. Minun lapsiani, ja hoidan asian kuten parhaaksi näen.
- Voit siis poistua. - Kyllä.
Et sinä, Maija Poppanen. Tule tänne!
Hyvä on, herra.
Olisin voinut menettää työni.
Ymmärrättekö?
Tiedättekö ollenkaan, kuinka vaikea olisi löytää yhtä hyvä työpaikka?
Mutta siellä te ryntäilitte kuin...
Ja sinä, Maija Poppanen, luulin sinun vahtivan lapsia.
Ei hän tehnyt mitään, vaan minä.
Ei, vaan me.
Ajattelimme puhua herra Käryn kanssa,
jotta hän antaisi lisäaikaa talon pelastamiseen.
Yritimme vain auttaa.
Siitä ei ollut apua!
Kuulkaa,
meillä on ollut vaikea vuosi,
ja olen tehnyt kaikkeni,
jotta ette huolehtisi, mutta en pysty tähän yksin.
Se on liian vaikeaa...
Pysyn hädin tuskin itse kasassa.
En muista ottaa salkkua aamulla,
ja aivan kohta menetämme kotimme,
enkä mitenkään voi sallia sitä.
En tiedä, mitä pitäisi tehdä.
Kaikki hajoaa käsiin, sen jälkeen kun äitinne...
Emmekö ole jo menettäneet tarpeeksi?
Emme ole menettäneet äitiä.
Ei oikeasti.
Katoa ei mikään Piiloon jää se vaan
Kun hellää katsettaan sä kaipaat vain
Piilossa, ei poissa, tämä muista ain
Hymy syttyi tähteen kirkkaimpaan
Meitä hylkää ei
Katsoo lapsiaan
Eikä katoa
Enää milloinkaan
Milloin teistä on tullut noin viisaita?
Eilen Maija Poppanen kertoi...
Toivottavasti kasvan yhtä viisaaksi.
Olet oikeassa.
Olet aivan oikeassa, Tuure.
Äiti ei ole kadonnut. Hän on hymyssäsi.
Ja sinun tavassasi kävellä, Jussi.
Ja Anniinan silmissä.
Hän on aina luonamme, minne menemmekin.
Rakastan teitä.
Menkäähän nyt, peskää kätenne, niin pääsette syömään.
Kehotitko sinä lapsia pelastamaan talon?
En sanonut sanaakaan.
Se oli lasten oma ajatus.
Luulin huolehtivani heistä, mutta he huolehtivatkin minusta.
Se meni ihan toisinpäin.
Se on sukuvika.
Mitä oikein ajattelin?
Jotkut miettivät aivan liikaa.
Se on varmaa.
Anna, minä voin kantaa sen.
Kiitos.
Eikö löytynyt?
Voimme etsiä uudelleen.
Ei siitä ole apua. On melkein puoliyö.
Teimme kaikkemme. Kiitoksia, Jaakko.
Ja kiitos ystävillesi avusta. Kiitos.
Ei kestä.
Pyydä mitä vain.
Tulemme ihan kohta.
Lapset pakkasivat viimeiset tavaransa itse.
Hyvä, lapset.
Onko Kille mukana?
On, isä.
Hyvä.
Tervemenoa, vanha keittiö.
Se liesi jaksoi reistailla.
Hyvä sitten...
Viime hetket ovat käsillä.
On jäähyväisten aika.
Hyvästi, vanha ystävä!
Kiitos.
- Hei, Vilperi. - Neiti Leivo. Amiraali.
Kuinkas te täällä näin myöhään?
Tulimme hyvästelemään.
Tulisimme mihin aikaan tahansa.
Jos joku teistä joskus tarvitsette majapaikkaa,
Vilperi ja minä majoitamme mielellämme.
Kuinka ystävällistä, neiti Leivo. Anna tarjoutui majoittamaan meidät-
ainakin toistaiseksi.
Niin kauaksi aikaa kuin tahdot.
Tulisit sinäkin, Elli.
Älkää minusta huolehtiko.
Siskollani on huone minua varten.
Ethän sinä jätä meitä, Maija Poppanen?
Älä höpsi.
Hän sanoi, ettei lähde, ennen kuin ovi aukeaa.
Kotimme on sinun kotisi.
Hyvä, että hän jäi leijaan kiinni.
Leija!
Unohdin leijan!
Hae se nopeasti.
Amiraalilla olisi teille jotain annettavaa, herra Pankki.
H.M.S Myötätuuli, toimin sen kapteenina.
Johtakoon se teidät turvallisesti satamaan.
Paljon kiitoksia, amiraali.
Pidän siitä hyvää huolta.
Vuoro vaihtuu, herra Kompassi. On aika palata asemiin!
Käskystä. Näkemiin, herra Pankki.
- Hei. - Näkemiin, herra Kompassi.
- Löysin sen! - Näkemiin, neiti Leivo.
Hei, Vilperi.
Tämä ei taida enää nousta ilmaan.
Enemmän liimaa kuin leijaa.
Tuure,
paikkasitko tämän vanhalla piirustuksellani?
Olet tehnyt hienoa työtä.
Katso.
Näetkö?
Tässä on koko perheemme...
Ja me seisomme...
Mitä nyt, isä?
Hetkinen.
OSAKEKIRJA
"Osakekirja"!
Tässä se on. Tätä olemme etsineet!
Niin!
Pitää ehtiä pankkiin!
Paljonko kello on?
- Seitsemää vaille keskiyö. - Seitsemän? Se ei riitä.
Aika menee umpeen keskiyöllä.
- Ota kuorma-auto. - Ei se auta.
Et ehdi silläkään.
Mitä voimme tehdä?
Ei mitään. Ei kelloa voi kääntää taaksepäin.
Miksei?
Kaikki on mahdollista.
Jopa mahdotonkin.
Onnistuuko se, Maija Poppanen?
Voiko aikaa kääntää taaksepäin?
Miksei sitä voisi järjestää.
Tuo on naurettavaa.
Niin juuri, Mikko. Se on hölynpölyä.
Höpsötystä!
Siinä ei ole järkeä. Ja silloin...
Se ei voi olla totta!
Mitä te selitätte?
Älä siitä välitä. Viekää vain leija pankkiin-
niin pian kuin voitte. Me hoidamme loput.
- Miten te... - Menkää!
- Tarvitsemme paljon apua, Jaakko. - Hoituu.
- Hakekaa lyhtymiehet! - Selvä.
Lapset, laitetaan pyörä valmiiksi.
Minä ohjaan tällä kertaa. Nopeus ratkaisee.
Oletko ajanut tällaista pyörää?
Älä viitsi. Osaanhan ratsastaa norsullakin.
Valmiina, ja kyytiin!
Nyt pitää vain kääntää aikaa taaksepäin.
Tämä on hauskaa!
Hieno tulos tältä viikolta, hyvät herrat.
Kiitos.
Näyttää siltä, ettei Pankki saavu tänä iltana.
Aikaa on vielä muutama minuutti.
Sanoitte odottavanne viimeiseen kellonlyömään.
Tiedän kyllä!
Me odotamme.
Minun sanani pitää.
Paljonko on aikaa?
Vain viisi minuuttia.
Hyvä. Nyt kellotorniin, pojat!
Valitan, et voi tulla pitemmälle.
Palaan heti.
- Tulkaa! - Mennään, pojat!
Tikkaat!
Jaakko!
- Tikkaat! - Tikkaat!
En voi katsoa!
Luulisi, etteivät he ole tehneet tuota ennen.
Mitä nyt tehdään?
Minulla on idea! Tulkaa!
Nyt!
Voit kääntää kelloa taaksepäin nyt!
Miten? En ylety viisareihin!
Kaikkea kanssa.
On pidettävä kiirettä.
Aikaa on alle minuutti.
On liian myöhäistä!
On oltava jokin keino!
Katsokaa!
Ja kolme, kaksi, yksi...
Miksei Big Ben ole lyönyt?
Ehkä kellonne edistää.
Älä puhu hölmöjä, kelloni ei koskaan edistä.
Big Ben on pimeä.
Valaise kello, nopeasti.
Katsokaa, valot palavat taas.
Mutta aika on väärin.
Kello kai pysähtyi.
Tuo on Pankki.
Hän ehti ajoissa!
Ei vielä. Menkää alas ja varmistakaa,
ettei hän pääse sisään, ennen kuin tuo kirottu kello lyö 12.
- Mutta... - Nyt heti, herra Käry!
Lukitse ovi!
Hei siellä!
Päästäkää sisään!
Päästäkää meidät sisään!
Hei siellä!
Huhuu!
- Anna. - Mitä?
Mennään...
Lennätetään leijaa!
Tuo ikkuna, jossa palaa valo!
Ensimmäinenkö? Selvä.
Sinä juokset, minä päästän narua.
Nopeasti!
Huomatkaa se!
Huomatkaa!
Hei siellä!
Ei tämä toimi. Hän ei huomaa sitä.
- Mennään sisään. - Mennään!
- Avatkaa! - Meidän on päästävä sisään!
Kiitos.
Kiirehtikää, herra Pankki!
Mitä?
Mitä tämä on?
Se, mitä me etsimme.
Kolme, kaksi, yksi...
Tulta!
Herra Kompassi...
Big Ben lyö vihdoinkin oikeaan aikaan.
Ja tämä tulee...
Ylös.
Minne tuo tulee?
- Tuohonko? - Ei.
- Ei, tuonne. - Tämä pala menee tähän.
Haittaako, jos se on palasina?
Onhan se silti pätevä?
Se on pätevä, kunhan kaikki palat löytyvät.
Onko noin?
Tuure, vielä yksi nurkkapala,
jossa oli allekirjoituksia. Muistatko sellaista?
Taisin heittää sen pois. Olen pahoillani.
Ei haittaa, Tuure.
Kyllä haittaa.
Teillä taitaa olla ongelma.
Ilman allekirjoituksia teillä ei ole osakkeita,
ei taloa...
ei mitään.
Mitä?
Hän tietää osakkeista!
Hän on juoninut tätä alusta asti!
Viekää lapset ulos. En jaksa heidän valheitaan.
Uskaltakaapas solvata lapsiani.
Että kehtaattekin.
He eivät valehtele. Tiedätte sen.
Kunpa olisin uskonut heitä heti.
Huomasitte oitis, mikä hän on miehiään. Mennään.
Viekää talo!
Siitä vain.
Minulla on kaikki tarvitsemani tässä.
Siinä hän on oikeassa.
Naakka-setä?
Mitä ihmettä teet täällä?
Pikkulintu lauloi,
että yrität huijata Pankin perheeltä-
heidän osakkeensa pankkiin.
Totta. Se kuultiin.
Kuulin myös,
että olet kertonut koko kaupungille minun tulleen höperöksi.
Ainoa höperö tekoni oli uskoa tämä pankki huostaasi!
Et ole tosissasi, olen melkein tuplannut tuotot.
Niin, repimällä ne asiakkaiden taskuista.
Heidän luottonsa rakensi pankin.
Olet haaskannut kaiken sen luottamuksen.
Mutta kuules...
Minä jään, ja sinä lähdet.
Saattaisitteko veljenpoikani ovelle?
Kyllä vain, herra Naakka.
Näpit irti!
Ei sinusta ole johtamaan pankkia!
Sehän nähdään!
Saatan olla lähellä loppua,
mutta vielä täältä pesee.
Kun mukamas näkyy kalkkiviiva
Ja on askel voimaton
Jalkaas polkaise ja tokaise vain
Nyt verrytelty vasta on
Kun vain vaikeus seuraa toistaan
Anna liekkis silti loistaa
Luota lyhtys elinaikaistakuuseen
Siihen...
- Tee niin! - Vuoro oli pankin, rautainen kanki
Johtajan näin Naamaa päin!
- Ja eksyttiin sumuun - Juhlahumuun!
Sytytä se...
- Sytytä vain rohkeusliekki! - Rohkeusliekki!
Jussi, siirrätkö jalkani pois...
- Toki. - Kiitos.
On ilo saada teidät takaisin, herra Naakka.
Kiitos, Mikko.
Muuten, niistä osakkeista...
Kaikki on kunnossa.
Säästä ne perheellesi.
Nyt en ymmärrä.
Kerronpa teille pienen tarinan.
Olipa kerran-
mies, jolla oli puujalka...
Väärä tarina.
Oli kerran pieni poika nimeltä Mikko.
Mikko halusi antaa lantin lintunaiselle,
mutta pienen suostuttelun jälkeen-
hän antoikin sen isälleen.
Mikon isä, teidän isoisänne,
antoi lantin tähän pankkiin-
ja käski pitää siitä hyvää huolta.
Niin me teimme.
Ja monen aika nokkelan sijoituksen jälkeen,
vaikka itse sanonkin,
lantista on kasvanut sievoinen summa.
Niinkö?
Kyllä, Mikko.
Se riittää itse asiassa maksamaan lainasi pois.
Talo on teidän.
Onpa kaunis päivä palata kotiin.
Kirsikat kukkivat sulosti.
Ihastuttavia.
Täytyykin maalata ne.
Entä sinä, Anna?
Mitä minusta?
Siis entä sinä ja se komea lampunsytyttäjä, Jaakko?
Ei, olemme vain ystäviä.
- Älä viitsi. - Oikeasti.
Lopeta, Elli!
Mitäs täällä on?
Tänään on kevätmarkkinat! Voimmeko mennä?
Voidaanko?
Miksikäs ei.
Hurraa!
- Mennään, isä! - Tuletko mukaan maailmanpyörään?
Tulen. Ja Anna myös!
Vain, jos Ellikin tulee.
En ikipäivänä nouse siihen värkkiin.
Seuratkaa minua!
Hyvä on. Minun vuoroni.
- Antaa mennä. - Nyt osuu.
ÄLÄ TALLAA NURMIKKOA
Tulkaa maailmanpyörään!
PUISTONVARTIJA
Tuure!
- Odota! - Juostaan kilpaa!
Tikkukaramelleja!
Katsokaa, maailmanpyörä!
Poneja!
Kuin pallo vain, vie maahan tai pilviin
Myös elämä sisältöineen
Toivolla sen jos täytät niin taivaat
Voi herttinen, pian jo näät tähtineen
On kuin pallo tää sois
Ja jos kuulla sen voit
Niin pilviin sä nousta saat
Saammeko ilmapallot?
Tottahan toki. Mennään.
Nauti riemusta ain
Mikä lasten on vain
Ja pilviin sä nousta saat
Hei, haluaisimme kaikkein hienoimpia ilmapalloja.
Sehän sopii.
Mutta valitkaa tarkoin, ystäväiseni.
Moni on valinnut väärän pallon.
Valitkaa juuri itsellenne sopiva pallo.
Minkä pallon sinä haluaisit?
Jospa te valitsisitte ensin.
Minäkö?
Siitä onkin aikaa.
Taisin pidellä palloa viimeksi lapsena.
Sitten olette unohtanut, millaista se on.
Pidellä ilmapalloako?
Olla lapsi!
Kun pallonsa tunnistaa
Irti päästää et saa
Siinä itses jos näät, tuskin maahan sä jäät
Palkitaan sinut näin, suuntas on ylöspäin
Silloin pilviin sä nousta saat
Isä.
Oon kuin poikanen vain, joka pallonsa sai
Ja nyt pilviin mä nousta saan
Mikko!
Hetki riemuinen näin, mua vie ylöspäin
Ja niin pilviin mä nousta saan
Anna, minä muistan!
Se oli totta!
Kaikki mahdottomuudet,
mitä kuvittelimme Maija Poppasen kanssa-
tapahtuivat todella!
Sydän köykäinen niin, että nyt voisinkin
Taas lennättää leijaa ja niin aionkin!
Kun pää pilvissä käy, huolen häivää ei näy
Ylös pilviin kun nousta saan
Isä!
Valitkaa omat pallonne!
Minkä valitsette?
Tämän.
Nousen ilmaan!
Näin ilmassa astun, ei varpaatkaan kastu
Niin korkeella pilvissä oon!
Nousen vain kaiken aikaa, se on suurta taikaa
Ja kätkeytyy ilmapalloon!
Kun mennyt jää taa, käy eteenpäin tiellä
Eilinen jäädä saa
Ja huominen on vain arvoitus vielä
Ei polkunsa suuntaa voi aavistaakaan!
Tämä sopii sinulle.
Mistä tiedät?
Älä päästä häntä menemään!
En päästä!
Kun kauas jää puut, kaikki kuin avartuu
Rinnakkain täällä näin leijutaan!
Eilen tähyilin vain Tänään tavoittaa sain
Mä taivaan Lontoon vaan!
Haluaisitteko tekin kokeilla?
No, voisihan sitä.
Siitä vain.
Valitkaa huolellisesti.
Tuota, tuosta ei voi kuin nousta.
Avaruuteen kun saan, tähdet voin tomuttaa
Sitten kiillotan kuun
Elli, nyt rauhoitu!
Auttaa nousuun nyt voi, toinen toistaankin noin
Näin kun pilviin mä nousta saan!
Ankkurit ylös!
Tarkista kurssi, herra Kompassi!
Sen minä teen, sir!
Synkkyys maihin jos vei
Suuntaa epäillä ei!
Näin kun pilviin mä nousta saan
Vaikket uskoisikaan, tartu hihaani vaan
Näin kun pilviin mä nousta saan
Tässä leijaillessaan, viitsi ei murjottaa
Ylös noustessa alas en vilkaisekaan
Menneet muistoihin jää, tahdon elää tänään
Näin kun pilviin mä nousta saan Hep!
Kun pilviin mä nousta saan
Huomiseen mennessä aikuiset ovat jo unohtaneet.
Niin kuin aina.
Enää yksi pallo, Maija Poppanen.
Se taitaa olla sinun.
Niin varmaan onkin.
Kaikin tavoin täydellinen.
Tervetuloa kotiin.
On mukava päästä takaisin.
Todella hienoa.
En uskonut, että olisin enää koskaan näin onnellinen.
Luulin, että se ovi oli sulkeutunut minulta.
Mennään!
- Kuka ensin yläkerrassa? - Otit varaslähdön.
Odottakaa minua.
On aika.
Hän lähti, eikö niin?
Kiitos, Maija Poppanen.
Näkemiin.
En unohda, Maija Poppanen. Lupaan sen.
Siis kutsu rakkaat lähelles
Ja taivaalle luo katsehes
Tuuli sut voi täällä yllättää
Vain kun ylläsi sä taivaan Lontoon Näät
Tekstitys: Marjo Pääkkölä 1975 02:10:16,620 -> 02:10:18,914 Vapauttakaa subit! Subeja koko kansalle ilman opensubin paskabanneja, vääriä tekstejä ja pakkomainontaa! Vastustakaa openin simplytheasshole= firewalker molomodea! Jakakaa sieltä subeja kaikkiin muihin subisaiteille!